<P>Az <I>advent</I> szó a latin <I>„adventus Domini”</I> kifejezésből származik, ami annyit tesz: <I>„az Úr eljövetele”</I>. Az ókori zsidó nép 4000 éven keresztül misztikus várakozással várta az Úr, a Megváltó eljövetelét, mely a próféták jövendölései szerint megszabadítja őket rabságukból. Mint a keresztény hagyományokból tudjuk, a Megváltó, vagyis Jézus világra jövetele igazából a bűnöktől való szabadulást, a fényt, az életet hozta el az emberiségnek. A kereszténység máig ezt ünnepli karácsonykor, és az Úr eljövetelét várja a karácsony előtti négyhetes adventi időszakban. </P>
<P>Sok más keresztény ünnephez hasonlóan az advent is mozgó ünnep: negyedik vasárnapja mindig a nagykarácsony napja (dec. 25.) előtti vasárnapra esik, így vissszaszámolva, az első adventi vasárnap minden évben november 27. és december 3. közé kell, hogy essen.</P>
<P>Ekkor gyújtjuk meg az adventi koszorún az első gyertyát, majd minden vasárnap egy újabbat, amely a növekvő fényt, vagyis a megváltó közeledtét szimbolizálja. <BR>A gyertyák színe katolikus körökben három lila és egy rózsaszín. Minden gyertya szimbolizál egyben egy fogalmat is: a <I>hitet</I>, a <I>reményt</I>, a <I>szeretetet</I> és az <I>örömöt.</I></P>
<P>Kevésbé ismert, hogy az adventi koszorú hagyományát már az ősi pogány szokások között is megtaláljuk. Első nyomait a néprajzkutatók északon, a Keleti-tenger partvidékén és szigetvilágában találták meg. Itt a még boszorkányokban, gonosz lelkekben, varázslókban hívő emberek koszorút fontak vesszőből, fűzfából és fenyőágakból, amelyet arany vagy piros színű szalaggal díszítettek. Minden egyes szín, forma sajátos jelentést hordozott. A zöld a termés színe volt, a piros az életé, az arany és a sárga pedig a fényé. A kör alakú forma az örökkévalóság jelképe, a varázserőé, ami soha el nem múlik. Úgy tartották, hogyha ilyen "szent" koszorúkkal veszik körbe a házakat, az elűzi a gonosz szellemeket.</P>
<P>Ezek az ősi rituálék azonban szép lassan feledésbe merültek, és az adventi koszorú elkészítésének szokása csupán a XIX. században jött divatba. Európában először Heinrich Wichern, egy lelkész tette az ünnep részévé a koszorút. Egy gyertyákkal díszített csillár segítségével jelezte az árvaház gyermekei számára az ünnepig hátralévő időt. Az észak-német területet követően hamarosan Ausztriában is meggyulladtak az első gyertyák. Ma pedig már szerte a világon az ünnep népszerű kellékévé vált az adventi koszorú, s a vasárnapi gyertyagyújtás fokozza a várakozás örömét.</P>
<P>A karácsonyi várakozás izgalmát növelve egyes családokban a gyermekeket advent kezdetekor <I>adventi naptárral</I> lepik meg. Ezen az általában házikóra hasonlító ajándékon kis ablakocskák jelzik a napokat, amelyek karácsonyig hátra vannak, a gyermek pedig úgy élheti át a várakozás örömét, hogy naponta egy ablakot kinyithat, és kiveheti az ott elrejtett apró ajándékot, rendszerint édességet.</P>
<P>A mai ember adventi időszakát persze már többnyire csak az ’ajándékvásárlás’ lelkülete hatja át, és Európa nagyobb városaiban fényesebbnél fényesebb adventi vásárokat találunk. Persze ezek hangulatukkal igyekeznek megeleveníteni a régi korok meleg, őszinte várakozását. De vajon a lelkünben ilynekor valóban várunk-e, remélünk-e még ma valami jobb világot, ahogy azt őseink tették?</P>