<p>Különösen az északi országokban, de szinte Európa minden népénél szokás volt ekkor<b> tüzet gyújtani</b>, hogy ezzel is fényt segítsék diadalra a sötétség felett. A tűzrakásnak azonban különböző szokásai voltak más-más népeknél.<br />Az éjszaka és a tűz mágikus bűbáját hatásosnak gondolták mind az aktuális szerelmekre, mind a jövendőkre: a szerelmeseknek együtt, vagy külön-külön kellett átugraniuk a szerencsét hozó lángok felett, melyek így messze űzték tőlük a rosszat.<br />Máshol hatalmas örömtüzeket gyújtottak, és azt táncolták körül. Volt, ahol a szántóföldeket kerülték meg égő faágakkal, azt remélve, hogy így áldatik meg a földnek termése. Szokás volt még lángoló kerék legurítása magaslatról.</p>
<p>Minden más, amit ekkor cselekedtek, vagy munka, amit ekkor végeztek, bűbájos hatású volt: a patakok mellől ekkor begyűjtött virágoknak és gyógynövényeknek jótékony hatást tulajdonítottak, a forrásokat és kutakat kitisztították és feldíszítették erre a napra. Mindezt azért, hogy növeljék a <a target="_self">termékenységet</a>, és a kutakban-forrásokban lakó szellemeket kiengeszteljék. Az ezen a napon szedett növények gyógyító és fertőtlenítő hatással bírtak mind az emberekre, mind az állatokra, de még a földekre is. Ez az időszak volt leginkább alkalmas a házasságok megkötésére. A sort még hosszan folytathatnánk, hiszen rengeteg szerelmi praktika és bűbáj kapcsolódik az ünnephez.</p>
<p>A pogány hagyományok mellett természetesen <b>Szent Iván napjának is vannak keresztény kötődései</b>. Ezt a napot nyilvánította ugyanis az egyház Keresztelő Szent János születésnapjának. Jézus, a megváltó fél évvel utána született, a téli napfordulón, s talán a két időpont szimbolikus összhangban van az evangélium azon részével,mely a következő szavakat tuljadonítja Keresztelő Jánosnak:<i> „Annak növekednie kell” – </i>mármint Jézusnak<i> –, „nékem pedig alábbszállanom” (Jn 3,30).</i> A növekedés a téltől nyárig hosszabbodó nappalokra, az alábbszállás a nyártól télig rövidülő napokra értendő.</p>
<p>Két kérdésre szeretnénk végezetül választ adni, mely biztos mindenkiben felmerül: ha a Keresztelő neve Szent János, akkor miért tulajdonítják az ünnepet mégis Szent Ivánnak? Egyszerű a magyarázat: az Iván név a régi magyar Jovános, Ivános alakjából származik, illetve a János névnek szláv formájából. Eredetileg héber-görög-latin-orosz-magyar eredetű név, jelentése Isten kegyelme, Isten kegyelmes.</p>
<p>A másik pedig, hogy ha a nyári napforduló június 21-re esik, akkor Szent Iván napját miért mégis 24-én ünneplik? A magyarázat a kétféle időszámítási módban rejlik. A tropikus (azaz a Fölhöz viszonyított Napállás) és a tényleges naptári évek közti különbség a ludas abban, hogy a napforduló a <a target="_self">naptár meghatározása</a> óta már előrelépte ezt a három napot (naptárcsúszás-naptárreform). Így az a napforduló, ami régen 24-ére esett, ma 21-ére esik.</p>
<p>A Szent Iván-éji hagyománykról és hiedelmekről még többet megtudhat kedves Olvasónk az alábbi oldalakon: <a href="http://www.szentivanej.hu/szentivanej/" target="_blank">http://www.szentivanej.hu/szentivanej/</a></p>
<p>További: <a href="http://szivnaplo.hu/index.php/component/easyblog/entry/ady-endre-az-en-menyasszonyom?Itemid=1" target="_blank">szerelmes versek, idézetek</a></p>